Mrs Barton...
- Mr Grant, vår guide? - Nej, det är han. Tom Morgan.
Dr Borg.
Morgan genetiker, Borg röntgen och Johnson biokemist.
Min man sa aldrig hur ni såg ut. Han gav mig bara era namn.
Så brukar läkare beskriva andra läkare.
Men han sa inget om er. Ni är visst inte läkare.
Dr Barton!
Det var inte lätt att få med mig mrs Barton.
- Hon vill inte störa oss. - Det gör hon inte.
Ska jag visa er hytten?
- Är labbet redo? - För oss är allt klart.
Ni ska nog kolla att allt ni behöver finns.
Vi kan ge oss av när ni är redo.
Då kikar vi lite på labbet.
- Dr Barton. - Dr Johnson...
Utmärkt. Att ni kunde lägga operationsverktygen så korrekt.
Även om jag är genetiker så är jag faktiskt läkare.
Jag menade inget illa. Det börjar bli sällsynt med folk som gör saker rätt.
Synd att mr Grant inte vet exakt var vi ska hitta det vi söker.
Ute i träsket. Jag tar er nära nog. Sen är det upp till er.
Har ni förklarat vårt tillvägagångssätt?
Vi måste få honom till lugnt vatten.
Där kan vi med flytande Rotonone söva honom på några sekunder.
- Om han får en koncentrerad dos. - Det har faktiskt fungerat förr.
Jag har sett infödingar fånga fisk så i Amazonas.
Men räcker det mot en 150 kilo tung, dödlig...
- Dr Barton. - Allt är klart, sir.
Då så, kapten. Då ger vi oss av.
Det var ett stim barracudor. De kan bli 160 cm långa.
Är det här ert påhitt?
Nej då. Liknande apparater tillverkas av många elföretag.
De används av fiskebåtar för att få syn på fiskstim.
Det är vanligt i Skandinavien, New England, Kalifornien...
Vågorna träffar föremål i vattnet och studsar sedan tillbaka.
Tiden mellan utgående och ingående ljud, ger oss avståndet.
Hur kul är det att fiska om man vad som finns där?
På den här resan måste vi veta det.
Den avslöjar även vilken art det är.
Ni ser de välvda linjerna där?
Jättehummer. Omisskänneligt.
Men vi vet inte exakt hur det vi söker kommer att se ut.
Men vi kan gissa.
Tänder ni, Grant?
Ursäkta mig...
Ju tätare massa, desto ljusare. Och enligt de uppgifter vi har-
- så bör varelsens skärmbild vara en halv cm längre än en människas.
Vad var det?
Marcia!
Jag fick två hajar! De jagade några tumlare.
- Bra skjutet. - Men det kan knappast kallas jakt.
Jag har jagat över hela världen. Jag utmanar er gärna.
Det här är en jakt där du nog mer får iaktta än delta.
Vi ska snart kasta ankar.
Er man måste vara en bra läkare. Han är ju rik.
För att han finansierar det här?
Även jag begriper att det här är avdragsgillt.
Men han måste vara rik för att ha råd med... allt han har.
Är det nån hemma?
Señor Grant, stig in.
- Señor Grant! Välkommen. - Morteno, min vän.
- Tack för maten och pengarna. - Det var så lite.
De här herrarna är mina vänner.
Berätta för dr Barton hur du blev skadad.
De ska hjälpa mig att fånga honom.
När anföll varelsen dig? Och var?
Jag jagade alligatorer i träsket.
Señor Grant köper skinnen som sen blir skor och skärp.
En dag sköt jag något nära mig.
Och det reste sig och tog geväret!
Den såg ut som en djävul.
Jag tog min kniv och skar honom ordentligt.
Den ondskefulla varelsen. Det kom massor av blod.
Då försvann han. Sen minns jag inget mer förrän de andra hittade mig.
När jag vaknade var jag invalidiserad.
Och ansiktet var sargat.
Vi försökte jaga den, men den är listig.
Inte som människor. Listig som djävulen!
Så gick det till. Jag ska ta er med till den plats där den senast sågs.
Var är kniven som du använde?
Det går bra...
Får jag se?
Nå?
Halten röda blodkroppar stämmer med våra uppgifter, 35%.
Mittemellan halten hos däggdjur och havslevande ryggradsdjur.
Naturen tar en ny riktning.
- Är blodkropparna fasade? - Nej.
Då är det alltså ett havsdjur.
Men blodkropparna saknar cellkärna.
Då går alltså varelsen att förändra.
- Vi kan skapa en ny art. - Nej.
För att det aldrig har gjorts? Vi kan skapa en ny livsform.
Vi ökar halten av röda blodkroppar, då påverkas även genstrukturen.
Jag visste inte att det var avsikten. Jag trodde att vi skulle studera den.
Vi får aldrig en sån chans igen.
Som kirurg har jag sett människans brister.
Människan begränsas av den planet som inte längre kan försörja henne.
Ändå är vi bundna hit för att vi inte kan ta nästa steg i utvecklingen.
Ut i rymden.
Men vi kan göra så att vi kan det.
Nej. Vi kan lära oss av naturen.
Göra världen lyckligare genom att hjälpa naturen att välja.
Sen, när vi är mentalt och fysiskt redo, kan vi ta oss ut i rymden.
- Men det finns inga genvägar. - Ni kanske bara är rädda?
I så fall kör jag er tillbaka och sätter ihop en annan grupp.
Nej. Jag stannar. Jag vill veta.
- Ja. - Jag med.
Bra. Alltså...
- Kan jag tala med dig i micken? - Nej, vi kommunicerar via dr Borg.
Uppge era positioner, och var noga med avståndet till alla föremål.
- Ska ni inte vänta på mig? - Vi ska bara testa utrustningen nu.
Och vi ska djupt. Kanske 50 meter.
Som värst får jag lite ont i öronen.
Eller så råkar ni ut för dykarsjukan.
Som att bli full på vatten i stället för champagne.
Jag blir aldrig full. Jag slutar i tid.
Vi tar hand om henne.
- Jag sa ju nej. - Jag är trött på att inget göra.
Jag har den. Är det nån som ska med?
Grant... Ni ska nog ta en sån här.
Jag vet själv hur djupt jag dyker.
Misstar ni er så blir det ödesdigert.
Nu följer vi dem i utrustningen.
Där är de.
- Hör ni mig? - Ja då.
Vad är det där?
Titta sju meter åt höger. En tarpon på cirka 50 kilo.
Det var en tarpon. Och avståndet stämde.
Vi dyker djupare.
Hallå? Rakt under er. Antagligen en manta.
Det var en fisk där. Den simmar bort nu.
- Den är kvar. - Nej, jag ser den simma upp nu.
Nu är där nåt annat. Med högre densitet.
Vad är det för nåt?
Jag kan inte...
Här syns inget. Vi dyker djupare.
Den flyttar sig med er.
Den rör sig neråt.
Den syns inte, nånting skymmer den.
70 meter. Antagligen en klipphylla.
- Vad hände? - Hon dök för djupt.
Det är ingen fara.
- Hur är det med henne? - Det är ingen fara.
Där fick ni vara med om lite...
- Det stora föremålet... Såg ni det? - Det är han. Det är er varelse.
Ni hittade honom.
Ni gjorde det, Grant.
- Nu hänger resten på oss. - Han blir inte lätt att fånga nu.
- Tills vidare kan vi bara vänta. - Och hoppas att vi kan följa honom.
Hädanefter får alla vara beväpnade.
Förlåt att jag ställde till det så.
Ni är en modig kvinna. Ta inte såna risker.
- Inte bara män ska få ta risker. - Eller försöka ta livet av sig.
- Ni tar ju risker. - I ett visst syfte.
- Vad är det ni försöker bevisa? - Som forskare vill ni ha bevis.
Ni kan inte bara lita på någon.
Det där förtjänade jag. Förlåt.
Finns det nåt jag kan göra så...
Nej. Det finns inget nån kan göra.
För tio år sen var jag 17 år. När dr Barton gifte sig med mig så...
Nu tycker jag visst synd om mig själv?
Jag har lärt mig vissa saker.
Och jag vet hur världen där nere ser ut.
Den kan vara väldigt vacker.
Jag måste förbereda middagen nu.
Jag har lite att göra. Ursäkta mig.
Du var med dr Morgan rätt... länge.
Börja inte anklaga mig för...
Du är min fru. Uppför dig då så.
Det gör jag alltid. Jag kan inget annat.
Försök aldrig lämna mig. Och försök aldrig skämma ut mig.
Dr Johnson, vad visar instrumenten?
Den är tio meter framför oss.
Den svänger 20 grader vänster.
- Jag gillar inte det grunda vattnet. - Vi kan ändå ta oss uppströms.
- Nu stänger han in sig i hörnet. - Eller så är det tvärtom...
Han hittar i såna här områden.
- Nu är han bakom oss. - Minska farten.
Vad visar instrumenten nu?
Han är tio meter bakom oss. Och tycks hålla det avståndet.
Han följer efter oss. Nu är det han som förföljer oss.
Öka farten.
Föremålet sackar efter.
Nu rör det sig framåt.
Han följer efter oss på samma avstånd igen.
- Det är omöjligt. - Lejon, vargar och hajar jagar.
Det lurar sitt byte i en fälla. Då kan väl han också göra det.
- Jag ska då inte gå i nån fälla. - Ni ska ta honom levande.
Men kommer han för nära så dödar jag honom.
- När tror ni han anfaller? - Jag vet inte.
Men han ledde oss hit. När vi inte kommer längre.
Längre kommer vi inte.
Kasta ankar.
Nu får vi vänta på honom.
- Var tror ni? - Han anfaller inte på våra villkor.
Nej.
Då får det bli på hans villkor. Vi tar med oss skärmen.
Sänk ner avståndsmätaren.
Har ni kollat harpunerna?
Här finns sömnmedel nog för att söva en elefant.
Rotononet funkar. Då går vi igenom det hela.
Är han tillräckligt nära, släpper jag ut Rotononet.
Tar han sig ombord så använder Grant harpunerna.
Och han ska fångas, inte dödas. Försök undvika viktiga områden.
Och tvingas vi använda revolvrarna så motverkar vi vårt eget syfte.
Det var väl det hela.
Han är framför oss.
Vad var det?
Lite till vänster. Så.
Nej, lite mer.
Han gör en helomvändning.
Ta fram facklorna, vi måste se nåt!
- De är visst tomma. - Jag fyller på med bensin.
- Ser ni nåt? - Inte än.
Grant...
Håll utkik.
Sju meter, han kommer mot oss.
Han ska tas levande!
Till höger. Se upp, Morgan!
- Hur gick det? - Jag slog bara i huvudet.
Drogen gjorde honom medvetslös.
Annars hade brännskadorna gjort det. Vi får ha hit båten.
- Han får inte tillräckligt med syre. - Om vi ändå kunde öppna gälarna.
De är för illa brända. Han håller på att kvävas.
Men sakta. Han lyckas ändå få syre nånstans ifrån.
- Vi hade rätt, han har lungor. - De är mörkare än vanligt.
- De kan ha kollapsat. - Vad är det ljusa här?
- Inte mänskligt. - Lungfiskar har gälar ibland.
Men under torrperioder använder de lungor i stället.
- Han får väldigt lite syre. - Vi måste få luft i lungorna.
Vi får göra en trakeotomi.
Andningen sviktar.
Öka syrgasen.
Trakeotomituben...
Vi ändrar en havsvarelse till en landvarelse.
Vi använde bara naturen. Lungorna fanns redan, vi skapade dem inte.
- Ni ska få se. - Ha inte för bråttom att ändra honom.
Är ni rädd för det okända?
Jag är bara rädd att missbruka det jag vet.
Flytta honom. Och ge nåt lugnande.
- Hur var de senaste värdena? - Jag mäter nu.
Här är värdena.
Det är sig likt. Men luckorna här tyder på en avbruten tankeprocess.
Hjärnan var dåligt syrsatt i över en timme. Han kan ha fått hjärnskador.
Vi kan mäta nu.
Morgan!
Ämnesomsättningen har förändrats. Det var andningen det hängde på!
Från fisk till amfibie till däggdjur, det var så den omvandlade syre.
Titta på ögonen.
En mutation.
En större förändring.
Ingen reaktion.
Ja.
Skicka följande till mr Edward Brown, Barton Ranch i Sausalito...
I Kalifornien.
"Åker genom kanalen i morgon. Anländer runt den 20 augusti. "
"Stängsel och all utrustning måste vara klart. En stor lastbil behövs. "
Undertecknat William Barton.
- Stör jag? - Nej då, mrs Barton.
Kan jag få se...
Jag släpper gärna in er, men er man tyckte inte att det var så lämpligt.
Det tycker han inte om så mycket. Frånsett sitt arbete. Hur går det?
- Har han inte berättat? - Han berättar inte så mycket...
Vi ska ta av bandagen i dag.
Ursäkta...
Är prata det enda ni kan?
Nej, jag badar gärna.
Titta!
Dr Borg... Lyft upp huvudet.
Där ser ni.
Elden brände bort fjällen och under dem fanns mänsklig hud.
Två uppsättningar, precis som med gälarna och lungorna.
Smärtkänsligheten tilltar. Han behöver nåt skydd, lite kläder...
Det börjar verka. Men gör i ordning en dos till.
Tom... Jag tycker att vi firar det här.
- Kläderna, då? - Det kan de andra ordna.
Han är ju sövd.
Var är Grant? - Grant?
Grant?
- Var har ni varit? - Ni och de andra var ju här.
- Jag var uppe på däck. - Jag har en uppgift åt er.
Hämta lite segelduk. Sen ska vi se om ni kan sy.
Varelsen behöver kläder.
- Det var själva poängen. - Jag missade den helt.
- Nej, ni försöker få mig berusad. - Jag har fått så jag är nöjd.
Man firar inte om man försöker vara kontrollerad.
Men det krävs ju en del för att jag ska bli påverkad.
Alkohol verkar olika fort på folk beroende på ämnesomsättningen.
Ändrar man ämnesomsättningen så kanske man...
...kan utrota rattfylleriet.
Inte illa för att vara jag, va? Vi har inte så särskilt kul längre.
Där har vi det. Ändrar vi ämnesom- sättningen så förändrar vi människan.
- Kanske. - Vi har ju beviset där inne!
Jag vill inte diskutera det nu. Och ska man fira så...
Vill jag diskutera saken så ska ni inte undvika det.
Som genetiker vet jag-
- att naturen inte har skapat nya djur på 400 miljoner år.
Men varelsen är ju ett nytt djur.
Det är bara samspelet mellan arv och miljö som kan skapa nya arter.
Vi förändrade bara huden.
Men vi kan ta fram det bästa eller sämsta. Med miljö.
Blir han rädd för oss så börjar han döda igen.
Därför följde jag med. För att få visshet.
Vi står vid skiljevägen mellan djungeln och stjärnorna.
Vi måste få veta vad som lockar fram det bästa och sämsta ur människan.
För det är stjärnorna eller djungeln.
Jaha...
God natt, mina herrar. - Mrs Barton.
- Hur är det med honom? - Jag vet inte. Se efter.
God natt.
Jag knyter mig.
- Håller ni med dr Morgan? - Det kan gå hur som helst.
Ni, då?
Jag vet inte än. God natt.
Djungeln eller stjärnorna...
Idioter. Ser de inte att jag försöker fånga en stjärna?
Du är en sån duktig hustru. Så plikttrogen.
Du städar upp efter fester. Serverar drinkar... Så duktig!
- Snälla... - Vad då? Lita på dig?
Gör det inte.
Du är värdelös!
Se så... Ju mer ni borde vara trevlig, desto otrevligare är ni.
Ni har livlig fantasi. Bara för att jag inte har berättat...
- Vi kan väl vara vänner? - Det löser inte mina problem.
Fattar ni inte det?
- Nej. Förklara igen. - Sluta nu, de kan höra oss.
Jaha... Viska, då.
Släpp mig!
Släpp mig. Sluta...
Se till att de backar och håller sig beredda!
Hur gick det?
- Varför var ni inte... - Titta!
- Han hoppar i. - Då drunknar han!
Jag använder slangen. Se till att jag får mycket syre.
De här luckorna är från våra första mätningar.
- Nu är det tätare mellan topparna. - Minnesförlusten börjar släppa.
- Det går inte tillbaka. - Nej, han minns ju.
Bara att han var en del av vattnet och att han återvände till det.
Han minns att vi anföll honom. Han minns rädslan.
Och är han rädd försöker han döda allt i närheten - djur och människor.
Håll er undan.
- Ni har visst tänkt på allt. - Ja. Nu går vi in.
Gå in på ditt rum. Strutta inte runt när det finns en massa karlar här!
Får jag åka in till stan, då?
Jag kan nog skjutsa dig sen. Men nu gör du som jag säger!
Jag är ledsen att ni fick vänta.
En specialspegel. Vi ser honom, men han kan inte se oss.
Han hör vattnet, men minns det inte. Han vet inte att han skulle drunkna.
- Gälarna kanske växer ut igen. - Nej. Han blir allt mänskligare.
- Han är inte ens våldsam längre. - För att vi varit vänliga mot honom.
- Det är inte psykologiskt... - Det är vänlighet, inte smärta.
Han återgäldar vänlighet med vänlighet?
Är det så? Tror ni att vänlighet alltid återgäldas med vänlighet?
- Hur menar ni? - Se så, ni är en vaken person.
- Det där angår inte mig. - Som vetenskapsman gör det det.
Tänk hur ofta kärlek återgäldas med hat och trohet med otrohet.
- Är det bevisat? - Jag håller mig till verkligheten.
Vi väljer själva vår verklighet.
När kärlek återgäldas med hat och trohet med otrohet-
- hur länge dröjer det då innan man måste göra nåt åt det?
Om vi nu pratar om människor...
- Vi pratar om den där varelsen. - Låt gå för det...
Tror han att vi är fiender, och ser saker fel i stället för hur de är-
- så lever han i rädsla.
- Han är ett djur. - Det gäller även människor.
Blir man tillräckligt rädd så tillgriper man våld.
Hos djuren är det djungelns lag-
- men när människor gör så så kallas det mord.
Så fint. Jag visste inte att ni spelade gitarr.
- Jag brukade göra det förr. - När ni fann mer anledning?
Vad är det?
Er man... Han är mycket framstående som ni säkert vet.
Men han är väldigt... Det rätta uttrycket är nog "störd".
Jag sa ju det.
Jag vet inte varför jag säger det, men er man behöver hjälp.
Han tar inte emot hjälp, för han har aldrig fel. Vad kan jag göra?
- Ni är hans fru. - Det krävs mycket mod.
- Eller tålamod. - Nej, mod.
Och så modig är jag inte längre.
Att bada är underbart. Nån har en gång kallat det... pånyttfödelse.
Jag förstår att varelsen ville stanna där.
Vi måste alla lämna det förflutna nån gång. Om livet ska betyda nåt.
Kanske är det för sent att lämna det. För vissa...
Jag ska faktiskt bada lite nu.
Var försiktig, Marcia.
- Vad pratade ni om? - Ursäkta mig...
- Vad pratade ni om? - Du gör mig illa.
Jag har rätt att undra, som din man.
- Jag ska bada lite nu. - Du har blivit en billig slampa.
Bara i dina ögon, Bill.
Vi tänkte visst på samma sak.
- Att bada, alltså. - Ge er av.
- Tycker inte ni om sällskap? - Inte ert.
Hur vet ni det? Vi börjar ju just lära känna varann.
Vad var det?
- Ett lodjur. - Snarare en puma.
Första våldshandlingen sen vi fångade honom.
- Vi får ta bort de döda djuren. - Den är som den alltid har varit.
Jag tror inte att den har blivit som den var, det var självförsvar.
Ja...
Kom igen! Klä på er och försvinn!
- Visst, jag ger mig av i morgon. - Nu! Annars slänger jag ut er.
Skynda på!
Vad är det som bekymrar er? Er fru?
- Det måste det vara. - Bara tig nu och ge er av.
Hon skulle kunna ha vänslats med vem som helt. Hon hatar er.
Experimentet misslyckades, han är fortfarande ett djur.
Nej. Han utvecklades. Han angrep först när han angreps. Av en fiende.
- Och Barton? - Hela världen var hans fiende.
- Vi är rätt nära djungeln. - Och nära stjärnorna.
Vilken väg vi tar beror på vad vi inser om oss själva.
Och vad vi erkänner. - Farväl, dr Johnson.
Dr Borg, tack för allt.
- Ger ni er av nu? - Ja, jag får skjuts till stationen.
Vi ordnar med allt här.
- Ses vi igen? - Ja. Naturligtvis.
Hallå?
Ja.
Uppfattat.
Han är efterlyst nu. Han har siktats en knapp mil bort, på väg mot kusten.